LONDÝN 29. JÚNA 1613.
SHAKESPEAROVA HRA ŽIVOT HENRICHA VIII.
BOLA PREDSTAVENÁ V DIVADLE GLOBE.
BOLA PROPAGOVANÁ POD ALTERNATÍVNYM NÁZVOM:
V 1. DEJSTVE, 4.SCÉNE PREDSTAVENIA,
OMYLOM VYSTRELILO DELO A ZAČAL SA POŽIAR.
DIVADLO GLOBE ZHORELO.
WILLIAM SHAKESPEARE UŽ ĎALŠIU HRU NENAPÍSAL.
Zoberiem vám koňa, pane.
Dones mi pivo, chlapče, prosím.
Počuli sme, že zhorelo divadlo, pane.
Ktoré to bolo?
Moje.
Ste Shakespeare, ten básnik.
- Rozprávate príbehy. - Zvykol som.
Ja som mal príbeh, ale nebol dokončený.
Môžete ho, prosím, dokončiť?
S príbehmi som skončil, chlapče. Ani tvoj by som nevedel dokončiť.
Ale vedel.
Dobrú noc, manžel.
Dvadsať rokov, Will.
Videli sme ťa čoraz menej.
Pre nás si len hosťom.
A hosť musí mať najlepšiu posteľ.
Odpočiň si.
Vždy som myslela, že svoj život dožije v Londýne, kde býval.
Je jedno, kde žil, alebo kde zomrie. Dôležité je to, kto bude dediť.
Ja som jeho dedička. A naša dcéra Elizabeth, po mne.
Nie, ak mu dá tvoja sestra vnuka.
Alebo my.
Rozmýšľal som, že by som urobil záhradu.
Už máme záhradu.
Ale nie záhradu s bylinkami, alebo kvetmi.
Špeciálnu záhradu pre Hamneta.
Hamnet je v raji. Nepotrebuje záhradu.
Možno ju potrebujem ja.
Zmena oproti písaniu hier v Londýne.
Istým spôsobom áno, Maria. Na druhej strane je to dosť podobné.
Podobné? Nechápem ako.
No,
ako dnes, keď si vymeriavame javisko.
Záhrada nie je hra.
Nie, ale hra, záhrada, bochník,
ako tie, čo pečieš každé ráno,
všetky začínajú z nápadu,
z potreby
vyrobiť niečo krásne, alebo potrebné.
Chlieb sa začína droždím a múkou.
Presne. Prísady. Konečne ma chápeš.
Kríky, černice, droždie, múka, verše, hráči,
všetci potrebujú sen, ktorý nebude odopretý
a ktorý musí zniesť rôzne nepriazne,
keď sa zmení počasie, rozšíri sa chrobač,
vychladne pec, kvas sa prekvasí
a v mojom prípade, spolupracovníci,
ako skvelý šialený herec, menom Dick Burbage, zasiahne
a bude žiadať väčšie predstavenie za menší rozpočet,
kratšiu hru s väčšou úlohou pre neho.
Všetko to treba prekonať
a zároveň mať stále v mysli na ten sen.
Aký je pocit, keď všetko funguje?
Ako vonia čerstvo upečený chlieb?
Čo tu, dopekla, robíš?
Na toto nemôžeš cikať.
Na toto nemôžeš cikať, ani na toto nemôžeš cikať.
Manžel!
Ďakujem.
Vykopávanie koreňov je ťažká práca.
Zistíš to.
Raz som vysekal celý les
a presunul som ho cez javisko do Dunsinanu.
V živote je to trocha iné.
Bol taký sľubný, Anne.
Veď si ho skoro nepoznal.
Poznal som ho cez jeho básne.
- Ty hovoríš "básne." - Áno, básne.
Detské čmáranice,
ale v každom riadku dôvtip a šibalstvo.
Už nič nenapíše.
Nie.
Ani ja.
Netrúchliš za Hamnetom, ale za sebou.
Trúchlim za svojim synom.
Teraz.
Teraz za nim trúchliš.
V tom čase si napísal Veselé paničky windsorské.
Áno.
Je to zmena.
Znova sa musí naučiť byť manželkou.
Môj manžel si myslí, že si prišiel domov zomrieť.
Naozaj?
Len teraz som kúpil penziu.
Aspoň 10 rokov nemôžem zomrieť, inak budem zruinovaný.
Tak prečo si prišiel?
Došli ti príbehy?
Susanna, tak dlho som žil v imaginárnych svetoch,
že som asi stratil predstavu o tom, čo je skutočné.
Čo je pravdivé.
Judith hovorí: "Nič nie je pravda."
Judith má 28 a je stará dievka.
To je pravda.
Keď otec zomrie, ostanem na mizine.
Nie, dieťa.
Tretina jeho bohatstva patrí mne, kým žijem.
Kým žiješ.
Si staršia ako on, pamätáš?
Susanna ti pomôže.
Susanna poslúchne svojho manžela.
Ja nedostanem nič.
A presne to si zaslúžim.
Judith.
Ak si nevieš odpustiť,
ako ti má odpustiť Boh?
Nemá.
Pribehol som k tomuto rybníku
v deň, keď ma vyhodili zo školy.
Viem, otec.
Syn radného má bezplatné vzdelávanie,
ale syn zlodeja...
Myslel som, že sa mi skončil život.
Miloval som toto miesto.
Aj vy, deti, ste ho milovali.
Áno.
Chodili sme sem každý deň.
- Aj keď Hamnet nikdy nešiel do vody. - Nie.
Nebol odvážny, ako Judith.
Alebo... Ako ja.
No jeho myseľ bola odvážna.
Pamätám si, ako ma sem raz priviedol,
aby mi ukázal, čo napísal.
Vtedy som mu povedal,
že som ten najpyšnejší otec v celom kráľovstve.
Stále som.
Tu máš, zlatko.
- Tvoj otec rozmýšľa nad dedičstvom. - Ty nad tým rozmýšľaš.
A preto to musí byť tvoje.
Som tvoj manžel
a čo sa týka teba, sa týka mňa.
Je to dobré, zlatko.
Daj si ešte.
Ďakujem.
Manžel! Je nedeľa!
Nedeľa?
Toto nie je Londýn.
Ak zmeškáš omšu, potrestajú ťa.
Dobré ráno.
Teší ma, že vás vidím.
Shakespeare.
Ďalšia nedeľa a stále ste na rodinnej lavici.
Modlím sa, aby ste ju nikdy nemuseli uvoľniť,
ako váš otec.
Nie som môj otec, Sir Thomas.
Radosť vidieť vás kopať, pane.
Konečne ste prestali s divadlom, ktoré odvádza pozornosť od Pána.
Odvádza vašu pozornosť od Boha spievanie škovránka, John?
Samozrejme, že nie.
Je to dôkaz Boha.
Možno pre niektorých
som bol škovránkom.
Žiadam o láskavosť, svokor,
ale nerád prerušujem prácu muža.
Ozvete sa, keď dorobíte?
- Áno, ozvem sa, John. - Ďakujem.
Susanna je v poriadku?
- Áno, je. Ďakujem. - A Elizabeth?
- Aj ona. Ďakujem. - Dobre.
- To rád počujem. - Áno.
Áno.
Ďakujem, John.
Želám pekný deň, pani Hallová.
Povedzte sestre, že som dostal dobré rýnske víno
a môže dostať jednu fľašku
len za úsmev.
Poviem jej, Tom.
- Dobré ráno, Lena. - Dobré ráno, pani Hallová.
Balíček. Frank.
Prepáčte.
Ortuť, pani Hallová?
Môj manžel je lekár.
Povedala, že balíček je pre vás.
Ránko, Kate.
- Dobrý deň, pán Smith. - Pani Hallová.
Potrebujem látku.
Tenšiu, na letné šaty, čiernu.
Čiernu? Na leto?
Nie túto modrú?
Môj manžel neschvaľuje farebné veci.
Keby záležalo od vášho manžela, môj obchod by bol veľmi nudný.
Všetci smútia, nik nezomrel.
Náš spasiteľ nosil jednoduché rúcho
a bol božský.
To ste aj vy, Susanna, v akomkoľvek rúchu.
Pán Smith...
Som vydatá žena.
Nešťastne.
To nie je...
Mala by som to povedať manželovi.
Urobíte to?
Vie to.
Susanna.
Susedov pes prejavuje veľký záujem o moje záhradkárčenie.
John Hall chce moju pomoc odvolať vikára.
Myslel som, že ma pozná lepšie.
- Myslí si, že ho máš rád. - Som dobrý herec.
Kvôli Susanne sa snažím mať ho rád, ale John je...
Pokrytecká sviňa?
Puritán.
Vtipné, že?
Puritán, ktorý chce zavrieť všetky divadlá,
dostane celý majetok Williama Shakespeara?
Nie je to vtipné?
Podľa mňa je to vtipné.
Musím povedať, Judith,
nemám v úmysle zanechať svoj majetok Johnovi Hallovi.
Nie. Zanecháš ho svätej Susanne.
A podľa zákona je jej majetok jeho.
Tak, ako jej telo. Nech si s ním robí čokoľvek.
Si taká tvrdá, Judith.
Kedysi si bola jednoduchá duša plná šťastia.
Naozaj, otec? Kedy to bolo?
Predtým, ako zomrel Hamnet? Vtedy?
Predtým, ako zomrel a ja som prežila?
- Judith. - To si myslí.
Vždy keď číta jednu z tých prekliatych básní,
ktoré ani nie sú tak dobré,
si povie: "Prečo prežila ona a nie on?"
"Zlatý chlapec odišiel a vieš čo?
Ostalo mi dievča.
Neužitočné dievča.
Kedysi bola pekná.
Bola to jednoduchá duša plná šťastia,
ale teraz, je to nahnevaná mrcha,
ktorá je stále tu.
Prečo zomrelo nesprávne dvojča?"
Ďakujeme za večeru, Anne.
Nikdy som jej nič zlé nepovedal. Nedal som jej dôvod.
Tak dlho si vkladal slová do úst iných,
že podľa teba záleží len na tom, čo je povedané.
Sir Thomas, ja...
Puritáni protestujú proti starým spôsobom.
Viem, že niektorým sa to nepáči.
Ale spomeňte si na Korinťanov.
Títo dobrí kresťania konajú z úprimnej viery.
Sú to hrdí občania.
- Sú slušní, zbožní... - Naozaj, pán Woolmer?
Sú? Alebo sú smilníci?
Videl som Susannu Hallovú, ako opustila manželov dom
a v noci išla k Rafeovi Smithovi.
- Za toto ohováranie niekto zaplatí! - Nie, bude potvrdené!
Už nám nebudete hovoriť, ako si máme zachrániť duše.
Nie, kým sa vaše puritánske ženy smilnia viac, ako pobehlice!
Hovoril som s právnikmi. Budeme sa súdiť za nactiutŕhanie.
- Verejný proces? - Je to verejné ohováranie.
John Lane je nebezpečný.
Nezaútočil by, keby nevedel, ako to dokázať.
- Dokázať? - Ako sa môžeš pýtať?
Pretože tvoj manžel sa obáva.
Obávam sa, že si vymyslel presvedčivú lož.
Je to tragédia.
A že by mala postihnúť takú skvelú a zbožnú rodinu, ako je naša.
Shakespearovci nebudú zničení dva krát.
Priveďte obvineného.
John Lane tu nie je, vaša ctihodnosť.
- Nie je tu? - Zmizol.
Susanna Shakespearová bola hrubo zneužitá.
John Lane je v neprítomnosti odsúdený za ohováranie
a je exkomunikovaný!
Prečo?
Prečo tento muž očiernil Susannu?
Asi preto, aby poškodil jej mužovi.
John Hall je puritán
a zmenil by na to svätú trojicu a celé mesto.
Na druhej strane, John Lane má rád koláče a pivo.
Tak prečo neprišiel na súd, aby potvrdil svoje slová?
Ja...
Diskutoval som o tom s ním.
Diskutoval? O čom?
Opýtal som sa ho, či videl Titusa Andronicusa.
Čo viem o divadelných hrách?
Odíďte.
Uvidím vás a vašu dcéru pobehlicu na súde.
Poviem vám, že je, okrem iného,
o zločincovi menom Aaron,
a Afričan, ktorý ho hral bol skvelý a desivý.
Buď koho som zabil, alebo k smrti radu dal
pannu sprznil, alebo plánoval,
nevinnosť osočil a krivo prisahal,
dvoch priateľov zviedol k nenávisti na smrť,
dobytku chudobných väz polámal
zapálil v noci stodoly a stohy,
povediac hospodárovi aby ich slzami zdusil.
Často som mŕtvych z hrobov vykopal
a postavil ich priateľom k dverám.
Tisíc ukrutností vykonal som,
tak, ako bys zabil muchu.
A nič ma viac nermúti
len že ich desať krát viac niet.
Videl som toho muža
vytrhnúť srdce bláznovi, ktorý mu ublížil.
Ale vedel byť aj nežný, tento mimoriadny muž.
Jedného dňa sa jeho divoké srdce upokojilo
a miloval moju dcéru.
Susannu?
Áno, ale ich láska bola neprijateľná, samozrejme.
No prisahal, že ak ho bude kedykoľvek potrebovať,
tak jeho meč, jeho pazúry a jeho zuby budú jej,
aby ju bránili, alebo za ňu zabíjali.
Mal by som ho informovať o súčasných problémoch Susanny?
Will, videla som Titusa.
Aarona hral najúžasnejší chlap, akého môžeš stretnúť.
Bol to skvelý chlapík. Ale John Lane to nevie
a nikdy nedovolím pravde, aby pokazila dobrý príbeh.
Myslíš si, že je nejaká pravda v...
V tom, čo Lane hovorí o Susanne?
No...
Je medzi nimi chlad.
To sme videli.
Je to päť rokov, odkedy mali dieťa.
Pozná toho Rafea Smitha.
A dala si z Londýna poslať ortuť. Je to liek na syfilis.
Will.
Susanna nemá syfilis. Vedela by som to.
Tak on? Muž so syfilisom stále čúra.
Uňho to asi platí. Je to...?
Je to dôvod, prečo nemajú viac detí?
Vyhľadala...
útechu inde?
Susanna je zbožná žena.
Nepodviedla by manžela.
Možno to nie je podvedenie.
Judith?
Možno jej to prikázal.
Je to možnosť, nie?
A, úprimne, otec, ak by si mal z toho vnuka,
vadilo by ti to?
Záleží mi na tom, že Susanna je očistená. A to je pravda.
Nič nie je pravda.
Napísal som pre teba ďalšiu báseň.
Chceš si ju vypočuť?
Hamnet?
Will?
Anne?
Bol tu.
Stále tu bude, Will.
V Londýne sa teraz skončili predstavenia.
- Taverny sú plné... - Ak ti chýba Londýn,
- prečo sa tam nevrátiš? - Chcela by si to?
Nezáleží na to, čo chcem ja, ale ty. A to je nebyť s nami.
- Čo tým myslíš, Judith? - Prišiel si sem trúchliť za Hamnetom.
Trúchliť sa synom, ktorý odišiel
- a spraviť mu záhradu. - Judith.
My sme za ním trúchlili, otec.
Trúchlili sme, keď zomrel, ale aj potom,
ale teraz sa zdá, že musíme začať odznova,
akoby bol znova vykopaný jeho hrob,
pretože si našiel čas trúchliť.
Dávaj si pozor na jazyk!
Ak nevieš rešpektovať mňa, rešpektuj aspoň seba.
A ak si skončila s trúchlením, tak si ho aspoň pripomínaj.
Ako to, že nespomínam?
Tak sa tak správaj. Ak nemáš jeho talent,
maj aspoň jeho dobrotu a usilovnosť,
pretože mrháš svojim životom!
Viem, čo je podľa teba zmyslom života ženy.
Viem, čo odo mňa chceš.
Pán Shakespeare?
- Nechcem vás otravovať. - Dobre.
Skvelá správa. Výborne.
Len som sa chcel opýtať...
Najlepší spôsob ako začať písať, je začať písať.
- Mohol by som...? - Nemám obľúbenú hru.
Všetkých dramatikov obdivujem
a, áno, myslím si, že ženy by mali hrať ženské postavy,
ako to funguje na kontinente. Teraz ma, prosím, ospravedlňte.
Chcel som sa opýtať, ako to viete.
- Ako čo viem? - Všetko.
Priateľu, neviem ani to, ako vyhnať slimáky zo záhrady.
Na tomto svete neexistuje miesto, ktoré by ste neprebádali,
ani geografia duše, v ktorej by ste nevedeli navigovať.
Ako?
Ako to viete?
Viem to...
Ak to viem, a netvrdím, že to viem...
Predstavil som si to.
Ale vraj ste odišli zo školy v 14-tich. Necestovali ste.
- Odkiaľ ste si to predstavili? - Od seba.
Od seba?
Áno.
Všetko, čo som urobil, všetko, čo som videl,
všetky knihy, čo som prečítal, všetky debaty, čo som kedy mal,
vrátane, nech mi Boh pomáha, tejto.
Ak chcete byť spisovateľ,
a chcete hovoriť k iným a pre iných,
najskôr hovorte za seba.
Hľadajte to v sebe.
Prejdite si obsah vlastnej duše,
vlastnej ľudskosti.
Ak ste voči sebe úprimný,
tak čokoľvek napíšete,
je pravda.
Takže, ak neviete zachrániť môj ibištek,
tak ma, prosím, nechajte trúchliť.
Tak prečo?
Prečo ste prestali písať?
Majte sa.
Ránko, Tom Quiney. Súdok piva
a tri demižóny vína z Malmsey, prosím.
Na zvyčajnú objednávku moja zvyčajná odpoveď.
Zober si ma, Judith. Vrátil by som ti na pery úsmev.
Hej, aj každej slúžke, pretože ideš po všetkých.
- Áno, ale len jednu som požiadal o ruku. - Podľa mňa ťa to prejde.
Pamätám si na dievča,
to najkrajšie a najšťastnejšie v meste.
Pamätám si jej smiech a ako som chcel získať jej bozk.
Chcel by som poznať tú ženu, ktorá je z toho dievčaťa.
Pretože to určite nie si ty.
Pane!
Pane.
Pre vás, pane, od grófa zo Southamptonu.
Anne? Anne.
Gróf zo Southamptonu sa presúva na sever
a píše mi, že keďže pôjde okolo,
chce sa so mnou porozprávať.
Počula si ma, Anne? Gróf zo Southamptonu.
Počula som ťa.
A pamätám si aj deň, keď som počula o grófovi zo Southamptonu.
V ten istý deň, keď bola publikovaná kniha s básňami.
Povedali mi, že sonety.
Asi si si myslel, že mi to nebude vadiť, lebo neviem čítať.
Ale veľa ľudí vie čítať, aj v našom malom meste.
Vrátane jednej z tvojich dcér.
Tie sonety publikovali nelegálne,
bez môjho vedomia a súhlasu.
Ale napísal si ich, Will, a ľudia ich čítali.
A keď si ich prečítali, pýtali sa: "Kto sú?
Kto je tá tmavá dáma, ktorú tak miluje?"
- Boli to len básne. - "Pekný muž?"
- Boli to len básne. - Neodpovedaj.
Nechcem to vedieť.
Nechcela som to vedieť vtedy a nechcem ani dnes.
Ale viem o kom niektorí ľudia hovorili.
Teraz zrazu príde do môjho domu.
Všetky tie roky, Will,
čo som sa bála o tvoju povesť.
Uvažoval si niekedy nad mojou?
Počul som o vašom urodzenom návštevníkovi
a moji muži mi hlásili, že sa blíži k mestu.
Samozrejme, že ma s ním zoznámite.
Navrhnem, aby prišiel do Charlecote na návštevu.
Skôr na to je zvyknutý.
Prirodzene vás požiadam, aby ste sa k nám pripojili. Len vy.
Nechceli by som jeho milosť unaviť.
Môžete ísť.
Pozdravíme jeho milosť.
Vitajte v Stratford-upon-Avon, vaša milosť.
A vy ste?
Sir Thomas Lucy zo Charlecote Manor, vaša milosť.
A člen parlamentu za tento okres.
Môžem mať tú česť predstaviť vám moju manželku?
- Máme nejaký biznis? - No, ja...
Chcete mi prezentovať nejakú petíciu?
Nie. Len by som vás chcel pozvať...
Tak láskavo odstúpte, Sir Thomas. Nechcem vašu spoločnosť.
Prišiel som navštíviť najskvelejšieho muža v kráľovstve.
Po jeho veličenstve, samozrejme.
Aké nehanebné. Bezvýznamný člen parlamentu.
Rytiersky titul už predajú komukoľvek.
Toľko krát nado mnou ohŕňal nosom.
Prečo mu to dovolíš?
Kto je to? Syn syna.
Nič viac.
Celá jeho hrdosť a pýcha pochádza z úspechu nie väčšieho
než to že ho vypľul vták predchádzajúceho niktoša.
- Ja som taký istý. - Nie.
Ja som synom syna, Will.
Henry Wriothesley, syn Henryho.
A keby som nebol jeho synom,
tak tvoj Thomas Lucy, syn Thomasa Lucyho,
by o mňa ani nezakopol.
- Ty, na druhej strane, si... - Som synom zlodeja.
Synom Apolla, Will.
Boha poézie, boha pravdy.
Najlepšia,
najdokonalejšia,
najkrajšia myseľ, ktorá kedy na tomto svete existovala.
Takže,
prečo si taký malý, Will?
- Malý? - Prečo si taký malý človek?
Vaša milosť, ja...
Zabávaš davy škriabnutím brka,
no napriek tomu sa skláňaš pred Thomasom Lucym.
- Skláňam? - Tvoj talent je väčší,
ako všetkých poetov dokopy,
no aj tak žiješ malý život.
Nemám pocit, že žijem malý život, vaša milosť.
No tak, Will. V porovnaní s Kydom?
Alebo Marloweom?
To bol človek.
Aký mal život! Špión, dobrodruh, trtkal za Anglicko.
Chlapcov, dievčatá, a naopak.
Vedel, ako žiť.
Ale už je mŕtvy, pane, raz si hore, raz dole.
Áno, všetci sú mŕtvi, Will. Marlowe, Greene.
Ktorý ma nazval zbohatlíkom.
"Zbohatlícky havran." Stále ti na tom záleží.
Kyd, Nashe...
Spenser.
Všetci sú mŕtvi.
Chľast a vášeň, sex a násilie, všetkých ich zabili.
Život ich zabil.
Ale ty...
Ty si prežil.
Áno, prežil som.
- V tvojom peknom dome. - Niekoľkých domoch.
A s erbom. Koľko ťa stál, Will?
- Dvadsať libier. - Dvadsať libier.
Muž, ktorý napísal Hamleta a Henricha V a Macbetha,
Rómea a Júliu, zaplatil 20 libier za meno "džentlmen".
Will, prečo ti na tom záleží?
Môj otec raz dostal pokutu za to, že nešiel do kostola.
Viete, prečo tam nešiel?
Príliš protestantský kňaz?
Počul som reči,
že na vás Shakespearovcoch je niečo katolícke.
Nič tak duchovné. Nemohol ísť do kostola,
pretože dlhoval peniaze polovice kongregácie.
Tvoj otec by sa mi asi páčil.
Áno, ľudia ho mali radi.
Aj ja.
Musíš začať písať, Will.
Londýn ťa potrebuje.
Ja ťa potrebujem.
Máme už len Jonsona.
Ktorý sa mi smeje, lebo nehovorím po grécky
a neviem, či má Bohémia pobrežie.
Prečo ti na ňom záleží na tom? Napísal si Kráľa Leara.
Záleží mi na tom, vaša milosť. V Anglicku na tom záleží.
Mám to, čo mám, z vlastných zásluh
a preto som podozrivý.
Možno vždy budem podozrivý.
Ale mám svoje peniaze, mám svoje domy
a mám svoj erb.
A máš svoje verše.
Kriste, chlape, máš svoju poéziu.
Takú poéziu!
Tak nádhernú...
Nádhernú poéziu.
A časť z nej...
Časť z nej bola napísaná pre mňa.
Áno.
Áno, vaša milosť.
Pre vás.
Zostarol som.
Ako si to predpovedal v tých sonetoch, ty bastard.
Ale krása, ktorú som v tebe inšpiroval bude naveky mladá.
A o tisíc rokov odteraz,
keď si tie riadky prečítajú, budem...
Budem mladý.
Stále živý.
V srdciach milencov ešte nenarodených.
Boli myslené len pre vás, vaša milosť.
Pre žiadnu inú živú dušu, ani pre tú nenarodenú.
Len pre vás.
Bola to len lichôtka.
Lichôtka, ktorú som si zaslúžil.
Áno.
Len lichôtka.
Okrem toho...
Hovoril som z hĺbky srdca.
Vtedy som bol mladý.
Mladší a krajší.
Nádherný, vaša milosť, ako budete navždy.
Keď šťastena i ľudia zatratia
V samote nariekam nad stavom pária
Do neba volať bosky nestačí
A preklínam svoj osud stratenca
Závidím všetkým nádej bohatstvo
Chcem toho rysy, toho priateľa
Schopnosti toho, toho možnosti
A tešilo by aspoň toľko
Však keď už sebou pohŕdam
Na teba spomeniem si našťastie
A stav môj
Ako škovránok k výšinám
Stúpa, spev k bránam nebies vynáša
Spomienka na tvoju lásku bohatá
Ma vynáša nad kráľov, kniežatá.
Ako hovorím...
Len lichôtky.
Nie lichôtky. Pravda.
A vždy som si dovolil dúfať.
Dúfať?
- Will? - Že možno, aspoň...
V malom, to bolo opätované.
- Opätované? - Že možno aj vy...
- Zabúdaš na maniere, Will. - Ja...
Ako poet nemáš konkurenciu
a ja, ako ktokoľvek s mozgom a srdcom,
som tvoj pokorný služobník.
Ale ako muž, Will, nie je na tebe, aby si ma miloval.
A nepodarí sa ti to tak, že nad svoje dvere
zavesíš erb.
Musím ísť.
Zbohom.
Prišiel som navštíviť poeta
a s poetom sa aj lúčim.
Keď šťastena i ľudia zatratia
v samote nariekam nad stavom pária
Do neba volať bosky nestačí
A preklínam svoj osud stratenca
Závidím všetkým nádej bohatstvo
Chcem toho rysy, toho priateľa
Schopnosti toho, toho možnosti
A tešilo by aspoň toľko
Však keď už sebou pohŕdam
Na teba spomeniem si našťastie
A stav môj
Ako škovránok v výšinám
Stúpa, spev k bránam nebies vynáša
Spomienka na tvoju lásku bohatá
Ma vynáša nad kráľov, kniežatá.
William Shakespeare.
Všimla som si, že tvoj priateľ
nepriviedol so sebou manželku.
Možno mu nie je ženská spoločnosť po chuti.
Jeho milosť a kontesa Elizabeth
sú určite v manželstve šťastní.
Chcem, aby si bola aj ty, Judith.
Prečo si sa ešte nevydala?
Podľa mňa si taká pekná.
- Podľa mňa nie. - Pozri sa do pohára.
Nemám pohár. Nepáčilo sa mi čo som v ňom videla.
Bože dobrý, dcéra, to je bezútešná myšlienka,
keď jediná spoločnosť, ktorú chceš, si ty.
- Áno, ale je to tak. - A čo deti?
- Všetky ženy chcú deti. - Evidentne.
Nechceš mať dieťa?
Chceš, aby som ti nahradila Hamneta?
Myslel som to... Kvôli tebe.
Manžela, deti, spoločnosť, spokojnosť.
Možno si myslí, že manželstvo to nemusí priniesť.
O to ide, Judith? O to ide?
Videla si nešťastie matky a povedala si si: "Budem radšej
stará dievka ako mať muža, ktorý ma zanedbáva."
- To som nepovedala. - Nepovedala,
ale hoci ja vkladám slová do úst iných,
dokonca aj ja občas vidím za to, čo je povedané
a už ma to nebaví.
Nepretržite pracujem pre túto rodinu.
- Pre seba. - Áno a ja som hlava rodiny!
A dal som vám pekný dom a služobníctvo,
celý život posielam peniaze. Neuspokojuje vás to?
Máš dve nádherné dcéry, skvelého syna a manžela,
ktorý, hoci tu nebol, na vás stále myslel.
Nie je to dostatok spoločnosti?
Túto rodinu som pozdvihol!
Talentom som do tohto domu priniesol slávu a bohatstvo.
Áno, vďaka môjmu talentu. Mám aj ten ignorovať?
Ignorovať dar od Boha,
aby som ostal tu, v Stratforde,
a vyrábal prekliate rukavice,
aby ste sa cítili ocenené?
Hamnet zomrel a nebol som tu. Viem to!
Zomrel, zobral ho mor.
No mor vzal milióny iných a vzal by ho,
či som bol v Stratforde, Londýne, alebo na prekliatej ceste.
Stratili sme nášho chlapca. Viem to!
A nebol som tu!
Koľko krát to mám povedať? Nebol som tu!
Stratili sme skvelého, skvelého chlapca a nebol...
Hamnet nebol skvelý!
- Čo to...? - Judith, nie.
- Čo tým myslíš? - Bol krásny,
ale nebol génius.
Judith, prestaň.
- Ja som ich napísala. - Čo si napísala?
Tie básne.
Tie verše, ktoré sú ti tak drahé,
s dôvtipom a nezbednosťou v každom riadku.
Ja som ich vymyslela.
Hamnet ich len napísal.
Trocha mu pomohla. To je všetko.
Nie, ja som ich vymyslela. Všetky.
- Nie. - Hamnet bol zlatý a bol milý,
- ale nebol dobrý. Nebol! - Nie, bol absolútne dokonalý!
Nie, Will.
Bol to obyčajný chlapec.
- Čo? - Keby si sa bol pozrel bližšie...
Keby som sa pozrel?
- Hej, keby... - Pozeral som sa naňho!
Videl si to, čo si chcel vidieť. Videl si seba.
Čo zo mňa?
Videl si chlapca s mysľou tak veľkou a odvážnou, ako je tvoja.
Šťastného, ktorého otec si cenil jeho génia.
Nebol génius, no bol dosť múdry na to, aby vedel, že nikdy nebude taký,
akým ho chceš mať. Desil sa tvojich návštev.
Neplánovali sme to, nie na začiatku.
Judith vždy vymýšľala príbehy a rýmy.
Hamnet jeden počul a...
A jedného dňa si ho napísal.
Našiel si ho, myslel si, že je jeho a pochválil si ho.
Teraz sú už nanič?
Nie sú jeho.
Už ich nebudeš čítať?
Sedávaš na slnku a smeješ sa na ich duchaplnosti.
Nie sú jeho.
Nie.
Sú moje.
Takže si s nimi urobím, čo chcem.
Nie! Nie, nie!
Nie, nemôžeš si ich zobrať.
Judith sa chcela naučiť písať
po Hamnetovej smrti.
Ale nemala na to trpezlivosť.
Nie ako Susanna.
Rada by som vedela písať
pár písmen abecedy, hlavne preto, že som vydatá za teba.
Pamätáš si na deň našej svadby?
Ja, staršia, tehotná
a ty, zvláštny, múdry, 18-ročný chlapec.
Viem, čo si ľudia mysleli.
Ani som sa nevedela podpísať do matriky.
Len som tam niečo nakreslila.
Cítila som sa taká hlúpa.
Potom si išiel do Londýna a stal sa z teba skvelý spisovateľ,
ktorého žena nevie ani čítať.
Často som rozmýšľala, či ťa to netrápi.
Ale prečo by malo?
Veď si tu skoro ani nebol.
Je mi to ľúto.
Stratil si syna.
Každý muž by trúchlil.
Dievča nič neznamená.
Ich osudom je stať sa majetkom ďalšieho muža.
Len zmizneme.
Nie, Judith.
Ty nemôžeš zmiznúť. Prečo znova nepíšeš?
- Otec, vieš, že neviem písať. - Môžem ťa to naučiť.
Už nemám v sebe ani verš.
- Prečo? - Pretože zomrelo nesprávne dvojča.
Nie, to bol mor. Mor si nevyberá.
Je to len mor.
Škoda, že si nezobral mňa.
Judith, prečo sa nenávidíš?
Hamneta som ti ukradla dva krát:
Raz, keď som ho prežila
a teraz, keď som ti vzala ilúzie.
Dala si mi nové.
Moja nádherná dcéra, poetka.
Žena nemôže byť poetkou.
Žena je na tejto Zemi z jediného dôvodu.
Viem, aká je moja povinnosť.
Odčiním to, že som ti zobrala Hamneta.
Sľubujem, že to odčiním.
Som rád, že Hamnet nenapísal tie básne.
- Rád? - Teraz ho lepšie poznám.
A v tejto záhrade rozkvitne nie láska, ale ambícia.
Niečo musí. Nič iné nerozkvitlo.
Nie som dobrý záhradník, to je pravda.
Bolo pre mňa jednoduchšie vytvárať veci slovami.
To si ty.
Môžem ti pomôcť?
A tu. Myslím, ďalej.
- Tu? - Áno.
Ten.
Urob veľkú dieru. Výborne. Môžeme tam dať...
Dobrú noc, Anne.
Ostaň so mnou, Will.
Pre spoločnosť.
V našej druhej najlepšej posteli.
Dám si s tebou pohár rýnskeho vína, Tom Quiney.
Vieš, že nie som dobrý muž.
Mal som ženy.
Veľa žien.
Veľa som toho nezažila.
Ty zas áno.
Možno spolu môžeme začať odznova.
Neobjednávala víno. Pila ho s Quineym.
Bola vnútri pol hodiny, alebo viac.
Ak Judith hľadá trocha šťastia, tak sa z toho teším.
Hriech jej neprinesie šťastie.
Naozaj?
Tak dúfajme, že jej nešťastie
bude vďaka tomu znesiteľnejšie.
To je skazené. Nezabudni na Bibliu.
Ja nezabúdam na dievčatko, ktoré sa veľa smialo.
Raz stratená povesť sa už nenavráti.
- Moja sa navrátila. - Ale nebola stratená!
Bola poškvrnená usvedčeným opilcom a podozrivým katolíkom.
Judith musí toho Quineyho nechať. Je to zhýralec.
Keby sa mohli brať len tí, čo sú bez hriechu,
bolo by len veľmi málo svadieb.
Už sa nemôžeme vídať, Margaret.
Prepáč.
Kvôli Judith Shakespeareovej.
Nič som ti nesľuboval, Margaret. Vieš to.
- Ak sme hrešili, hrešili sme spolu. - Je tehotná.
- Je moje? - Ako si to dovoľujete?
Margaret má v taverne veľa priateľov.
- Dovoľte si to znova. - Som si istá...
Myslím...
Verím, že je tvoje, Tom.
Naozaj.
Francis Collins, poď ďalej. Dáš si pohár vína?
- Prosím. - Maria, víno, prosím.
Teším sa, že ťa vidím v dobrej nálade, Will.
Keď niekto zavolá právnika, nebýva to pravidlo.
- Judith sa vydáva. - Nie.
Gratulujem.
Je zločin, že tak šikovná žena ešte nie je vydatá.
Už to nie je zločin.
Takže by som chcel upraviť svoj závet,
a zahrnúť doňho môjho budúceho zaťa Toma Quineyho.
Quiney?
- Víno a tabak. Dobrý obchod. - Lepší nie je.
Musíme sa postarať o ich mužských potomkov,
mojich vnukov.
Mnohých.
Tiež by som chcel...
Niečo zanechať Anne.
Anne? Ak ťa prežije, podľa zákona získa tretinu.
Prežije ma, o tom nepochybujem. Je oveľa staršia a 10 krát tvrdšia.
Nemyslím peniaze. Bude mať viac, ako bude schopná minúť.
Nie, myslel som na...
Kus nábytku.
Nábytku?
Veď Anne tu bude bývať a využije každý jeden kus.
Špecifický kus nábytku,
ktorý keď už nebude náš, musí patriť jej,
a keď v nej bude, dúfam,
sa usmeje a pomyslí na mňa.
Takže...
Takže jeden zať vlastní vináreň a ten druhý ju chce zavrieť.
Vitajte v rodine.
Viem, že občas my...
Shakespearovci sme svojimi vlastnými nepriateľmi
a niekedy sme mali
veľkých nepriateľov.
Ak sa tu John Lane ešte raz objaví,
dám mu odrezať nos!
Áno, mali sme svoje vrcholy a pády,
ale chcem si polichotiť, že...
Že som svojmu rodnému mestu aj ja v niečom pomohol.
A hoci už ne...
Hoci už nemám syna...
A ukážte mi rodinu v meste, ktorá by nestratila aspoň jedno dieťa,
mám dve nádherné dcéry.
A možno, jedného dňa, budem mať vnuka.
A s tým sa, samozrejme, obraciam na teba, Tom, a tiež na teba, John,
takže sa o to, prosím, postarajte.
Ďakujem veľmi pekne.
Pretože rodina je všetko
a dnes...
Na tú svoju som mimoriadne hrdý.
Dnes som v kostole stretla Margaret Wheelerovú, Tom.
Viem, Judith.
A neviem zvrátiť to, čo sa stalo.
Všetko som ti priznal.
Viem ti sľúbiť len to, že jej ani dieťaťu nebude nič chýbať.
Nájdeme ho.
Kde je?
Je tam?
- Je tam. - Všetko v poriadku?
Anne, je všetko v poriadku?
Áno, je.
Tak prečo...?
Vieš...
Otec, máme správy.
- A tie správy sú... - Áno?
Som tehotná.
Moja drahá!
Áno!
Pán Quiney!
Dobrá práca, chlapče.
Moja drahá.
Sestra, veľmi sa s tebou teším.
Je to úžasné.
Ale kde je John? John by tu mal byť.
Zavolali ho k pôrodu.
Quiney!
Margaret Wheelerová zomrela pri pôrode,
spolu so svojim dieťaťom.
Dieťa nemá meno.
Bez neho sa nedostane do neba.
Ale, ale, pán Shakespeare.
Aké nešťastie.
Svadba vašej dcéry bola evidentne narýchlo z istého dôvodu.
Podobne, ako vaša, že?
Jablko nepadá ďaleko od stromu.
Vy Shakespearovci ste všetci škandalózni.
Možno preto, že vaša žena
bola analfabet z farmy, tak nevedela dcéry naučiť morálke.
Veru, veru. Musím ísť.
Nemôžem sa len tak ponevierať a myslieť na banality, ako vy, básnici.
Musím pracovať.
- Pracovať, Sir Thomas? - Áno, pracovať.
Veľký statok nefunguje sám od seba.
A ja že hovoríte o skutočnej práci.
Ako budovať, vlastniť a viesť najväčšie londýnske divadlo.
Platiť hercov, tesárov, šičky, kulisárov,
platiť úplatky, zaručiť bezpečnosť, riešiť politiku,
nakŕmiť a napojiť 3000 platiacich divákov,
a každému z nich dať stále lepší zážitok.
Stosedemdesiat predstavení pre kráľovnú a nášho kráľa.
Zvažovali ste niekedy logistiku bitky pri Shrewsbury
v banketovej sále v Hampton Courte? Nerobte to. Unaví vás to.
A aj tak, za všetky tie roky, čo som viedol
zložitý a neuveriteľne úspešný biznis, Thomas,
som si našiel čas rozmýšľať a spisovať
banálne myšlienky, ktoré spomínate, a ktoré viem,
prinášajú veľké potešenie tým, ktorí hľadajú rozptýlenie,
alebo oddych od tohto slzavého údolia,
bez ktorého, by to bolo tak nezmyslené, ako...
Asi tak nezmyselné, ako vy, Sir Thomas.
A keďže spomínate moju manželku Anne,
tá má v sebe viac slušnosti a umu v dennodennom živote,
ako vy máte v celom svojom tele.
A škoda že som vám nezobral vášho prekliateho jeleňa.
Quineyho dedičstvo odstránené.
Nemám potešenie zo zármutku Judith, pán svokor.
Ani z vášho.
Bolí ma to.
Ja viem, John.
Budeš so mnou chvíľku robiť, manžel?
Môžeš rozliať pivo pre slimáky.
Ako to vidím, pôjde ti to lepšie bezo mňa.
Asi sa chvíľku prejdem.
Urobila to pre teba, Will.
Ty si chcel vnuka.
Neboli ste na pohrebe.
Bol som na ceste domov.
Správy prišli do Londýna až po mojom odchode.
Keď som sem prišiel, už bol v zemi.
Bolo leto.
Telo nemôže ostať dlho nepochované, hlavne, keď je postihnuté morom.
Toto je tá stránka.
August 1596.
Hamnet...
Shakespeare.
Tu je.
Kúpil som mu malý nožík.
Špeciálny, so skladacou čepeľou.
Na rúčke boli vyryté jeho iniciály.
Veľmi by sa mu páčil.
Mám ho stále pri sebe.
- Mohol by som...? - Prosím.
Vždy, keď...
Vždy keď orezávam nové pierko,
predstavujem si, že to nie je moja,
ale jeho ruka, už ako dospelého,
ktorý si orezáva...
Orezáva svoje pierko nožom od otca,
keď vtedy raz prišiel domov.
A potom, keď...
Keď ho ponorím do atramentu,
je to stále jeho ruka a jeho slová, ktoré píšem,
a keď si predstavím, že to nie som ja,
kto naňho myslí,
ale že ja som mŕtvy a Hamnet žije
a že to on myslí na mňa.
Ľudia sa ma často pýtajú, ako som mohol toľko napísať,
odkiaľ som mal tú energiu a odhodlanie sedieť sám pri stole,
písať hru po hre,
no odpoveď je jednoduchá.
Vždy som bol v spoločnosti syna.
Môjho chlapca.
Poslal si po mňa, otec?
Áno, Judith. Ďakujem, že si prišla.
Je tvoj nový domov pohodlný?
Ešte je treba veľa urobiť, ale môj manžel tvrdo pracuje.
Napriek hanbe, ktorú nám priniesol...
Je to dobrý muž.
Dnes som bol pri Hamnetovom hrobe
a pozrel som si jeho meno v matrike.
- Teší ma to. - Anne...
Poznám mor.
Veľa krát zaútočil v Londýne, boli zavreté všetky divadlá, takže...
Mor poznám a...
Dnes som rozmýšľal, že...
Čierna smrť je ako kosa.
Nie je to dýka.
Prečo?
Ani raz som nevidel,
že by zasiahla jedného človeka a odišla.
Ako zomrel Hamnet?
Jeho smrť je zaznamenaná v matrike,
ale príčina tam nie je.
Mor, manžel.
Vikár to povedal na jeho pohrebe.
Pretože si mu to povedala
a bezpochyby si to povedala aj kopáčom hrobov,
ktorí prišli
a našli ho už zašitého do rubáša.
Ale keď sa pozerám na hroby
okolo Hamneta v matrike,
vidím, že žiadna kosa
v tomto meste nevyčíňala v lete roku 1596.
Umrelo len päť detí,
z čoho tri boli novorodeniatka.
Nie ako počas vyčíňania moru,
keď boli desiatky a desiatky ľudí
na zemi vždy, keď sa rozšíril.
Takže, Judith, Anne,
prosím, povedzte mi.
Ako zomrel môj syn?
Zomrel na mor.
Zobudila som matku uprostred noci výkrikom.
Hamnetova posteľ bola prázdna.
Matka prehľadala dom.
Potom si spomenula na rybník v lese.
Bolo to jeho obľúbené miesto,
aj keď nevedel plávať
a nikdy nešiel do vody.
Okolo neho,
roztrhané na kusy,
boli posledné slohy básní,
ktoré som vymyslela a on napísal.
Pripravili sme ich pre teba.
Matka mi povedala, aby som doniesla nite a prikrývky,
aby sa nikto nedozvedel, ako zomrel.
To je jej verzia,
ktorú v sebe odvtedy nosí ako bremeno,
no ja hovorím, že zomrel na mor.
Vikár to povedal pri jeho hrobe.
A Boh to prijal.
Zomreli na to milióny
a Hamnet vstúpil do neba medzi nimi.
Ježiš by mu nikdy neodoprel miesto,
aj napriek tomu, čo sme podľa Judith videli.
Samozrejme.
Samozrejme, že je v nebi.
Hamnet sa nezabil.
Len sa hodil do vody. Tá to spôsobila.
Ja som ho zabila.
- Judith, tak to nie je. - Zabila som brata.
Nešlo mu o nič iné, ako o to, aby ti vyhovel.
Záležalo ti len na ňom
a jemu záležalo len na tebe.
Žiarlila som.
Žiarlila som,
pretože Hamnet chodil do školy
a ja som musela robiť v kuchyni, pretože som dievča.
Ale chcela som tvoje uznanie.
Chcela som tvoju lásku.
Tak som mu povedala, že to prezradím.
Že sa konečne dozvieš, kto napísal tie verše.
Nemyslela som to tak.
Zomrel na mor.
Boh to prijal.
Bola to len malá lož.
Bol to len chlapček.
Dokončil si to.
Ďakujem.
Môj príbeh je dokončený.
Už môžem odpočívať.
Hamnet, prosím.
Ostaň na moment.
Sme takí
Ako sú sny
a náš malý život
je spánkom zviazaný.
Prepáč.
Myslím,
že som prechladol.
Ben Jonson, rád ťa vidím.
Kriste, Will, máš to ťažké.
Obe dcéry spojené so škandálmi.
Dobré pre nich.
Odchod z práce nepriniesol taký pokoj, v aký som dúfal.
Z mojich skúseností, Will, nikto nedosiahne to, v čo dúfa.
Ale dostanú, čo si zaslúžia.
Ja som dostal, čo som si zaslúžil?
Asi nie až natoľko, ale áno.
Stratil si syna.
Žiaden muž si to nezaslúži, hoci mnohých to postihne.
- Ja som stratil syna aj dcéru. - Viem, priateľu.
Ale ty máš stále dve dcéry, ktoré ťa milujú.
A manželku, s ktorou zdieľaš lôžko. Ja to už nemám.
- Moja Anne mnou pohŕda. - Veď ju verejnej urážaš.
Hovoríš, že je dračica...
Nehovoril som že nemá dôvod. Len, že to tak je.
Tak Southampton ti povedal, že si viedol malý život.
To je somár.
Veď si dobil Anglicko, Will,
a víťazne si sa vrátil k svojej rodine.
Ako to môže byť malé?
Možno tá druhá časť.
Tá druhá časť je najlepšia.
Prišiel si domov, Will.
O koľkých iných dobyvateľoch sa to dá povedať?
O ktorých poetoch?
Ktokoľvek môže zomrieť sám a nenávidený.
Marlowa zavraždili.
Nikto nevie, ktorý z jeho nepriateľov to urobil.
Greene zomrel v chudobe, odcudzený od všetkých, čo ho poznali.
Kyd to isté.
Nikto nevie, ako zomrel Tom Nashe,
no ak vychádzame z jeho necudných básní,
nebolo to v lone jeho rodiny.
Asi nie.
A ja? Ešte nie som mŕtvy,
možno čoskoro budem, pretože nie som v priazni kráľa
a nikto sa so mnou nerozpráva.
Ale ty si sa vrátil domov, Will.
Prepáč. Nič mi nie je.
Mal si priateľov a rodinu,
ohnisko a plné brucho.
A okrem toho si napísal
tie najlepšie hry, aké kedy boli a budú.
Ty bastard.
Takže starý priateľu,
dostal si to, čo si si zaslúžil.
Otec?
Dnes je mimoriadny deň
a matka a Sue ti pripravili mimoriadny darček.
Bože, čo to je?
- Náš sobášny list, Will. - Čože?
Pred 34 rokmi som tam dala krížik.
A teraz...
Máš krásne písmo.
Aj mňa Sue učí písať.
A keď sa uzdravíš,
napíšem ti báseň.
No, budeš potrebovať
nožík.
Toto je pre teba.
Ďakujem.
Čo by si rád robil dnes,
v tento mimoriadny deň?
Znám úbočie, kde divo vzrastá si
materia dúška, kvitnú stokrásky a fialka,
kozím listom presklepené
v spleti s pižmovými ružami a lôhom medzi nimi:
Tam Titania spáva tu i tu za noci,
V kvetistom tom úkryte...
Zvyšok asi poznáte.
Tam had sa lieni, s kožou smaltovou
Ktorej šírka postačí víle na šat.
WILLIAM SHAKESPEARE ZOMREL 23. APRÍLA 1616
V MESTE V KTOROM SA NARODIL.
V DEŇ SVOJICH NARODENÍN
Tepla už sa nestrachuj
Ani zimy s búrkou zlou
Skončilo zemské dielo tvoje
Doma si
a máš mzdu svoju:
Chlapcov, panien zlatý kvet
V prach bude tak čo sadzomet.
Zlosti panskej sa neboj
Tyranská ťa minie päsť
Nedbaj čo jesť a ký stroj
Tŕstie dub ti jest
Lekár, mudrc, kráľov kvet
V prach bude všetko čo živí svet
Nestrachuj sa blýskavíc
Ani desivých hromov rán
Potupy sa neboj nič
Ples a žiaľ tvoj už dokonal
Všetkých milencov mladý kvet
V prach bude to, čo živí svet.
ANNE ZOMRELA O 9 ROKOV NESKÔR
WILL JEJ ODKÁZAL JEHO DRUHÚ NAJLEPŠIU POSTEĽ
JUDITH QUINEYOVÁ MALA TROCH CHLAPCOV
VŠETCI ZOMRELI MLADÍ
ELIZABETH HALLOVÁ, SUSANNINA DCÉRA SA VYDALA DVA KRÁT.
ZOMRELA VO VEKU 61 ROKOV, POSLEDNÁ ZO SHAKESPEROVCOV
Preklad titulkov: Agata Stanekova